Informalitás, önszervezĹ‘dĂ©s, kvázi-nyilvánosság – KultĂşra, sport, hĂ©tköznapi diskurzusok, egyházi ĂĽnnepek Ă©s szĂłrakozás a GyergyĂłimedencĂ©ben az 1970–1980-as Ă©vekben
A CeauĹźescu-korszak második fele az Ăşgynevezett „jĂşliusi tĂ©zisek” kinyilatkoztatásával vette kezdetĂ©t. Ennek következtĂ©ben a politikai-ideolĂłgiai nevelĂ©s Ăşj iránya határozta meg elĹ‘bb a párt ideolĂłgiáját, kĂ©sĹ‘bb az egĂ©sz romániai társadalmat, Ăgy az oktatást, a kulturális Ă©letet Ă©s a nemzetisĂ©gpolitikát is. Ez az Ăşj irány intenzĂv változásokat eredmĂ©nyezett. KĂĽlönösen a nyolcvanas Ă©vek váltak a lakosság Ă©s az országban Ă©lĹ‘ nemzetisĂ©gek számára nehezen elviselhetĹ‘vĂ©. A sikertelen gazdaságpolitikára Ă©s a gazdasági válság nehezĂtette Ă©letkörĂĽlmĂ©nyekre a pártvezetĂ©s válasza az ideolĂłgiai szigorĂtás Ă©s CeauĹźescu szemĂ©lyi kultuszának erĹ‘sĂtĂ©se volt.
A disszertációban arra vállalkoztam, hogy Gyergyói-medence az 1970–1980-as években megélt mindennapi életeseményeit rekonstruáljam. A visszaemlékezések elemzésében a hatalom és az egyéni mozgástér kölcsönhatásának társadalmi gyakorlatát helyeztem a középpontba. Fő kutatási kérdésem: A „lenti” társadalomnak milyen válaszreakciói voltak a mindennapok feletti diktatúrára? A társadalmi kommunikáció eseményeit kulturális cselekvésekként értelmeztem, a viselkedésmódokat és azok szimbolikus dimenzióit helyeztem előtérbe (Szijártó 2001: 120).
Kutatásom kĂ©t kiemelt jelensĂ©g mentĂ©n vizsgálta a hĂ©tköznapokat: az informalitás Ă©s a hozzá kapcsolĂłdĂł kvázi-nyilvánosság tĂĽkrĂ©ben. A dolgozat a kĂĽlönbözĹ‘ terĂĽleteken megnyilvánulĂł informális társadalmi gyakorlatokat elemzi, ami a korszakban vizsgált társadalom nyĂlt titkait, Ăratlan szabályait, mikropraktikáit jelenti az ĂĽgyek intĂ©zĂ©se, a materiális Ă©s a szimbolikus javakhoz valĂł hozzáfĂ©rĂ©s cĂ©ljábĂłl (Ledeneva 2018a: 1–9). Az informalitás vizsgálatával a dolgozat egy további, kiemelt cĂ©lja volt, hogy a szakirodalomban domináns helyet elfoglalĂł informális gazdaság vizsgálata helyett, a kulturális Ă©s sportĂ©let terĂĽletĂ©n, illetve az etnikai Ă©s a vallási identitás kvázi-nyilvános működtetĂ©sĂ©ben megnyilvánulĂł informális cselekvĂ©seket elemezze. A másik fogalom, amely a vizsgálat tárgyát kĂ©pezte a hatalom Ă©s az egyĂ©ni mozgástĂ©r tekintetĂ©ben a kvázi-nyilvánosság. Ez az a nyilvánosság volt, amely a formális, hivatalos tĂ©rhez állt közelebb, de helyet adott az informális esemĂ©nyek lebonyolĂtásának is. A kvázi-nyilvánosság volt az egyetlen olyan nyilvános szfĂ©ra a korszakban,ahol a fent leĂrtak szerint lehetett nyilvánosan működtetni a (magyar) etnikai identitást (BodĂł 2004: 56–63).
A korszakra jellemzĹ‘ társadalmi kommunikáciĂł jelensĂ©geinek vizsgálatában nĂ©gy tĂ©makört kĂĽlönĂtettem el:
1. A Gyergyói-medence amatőr művészeti formációi és azok kulturális tevékenységeinek rekonstruálása.
A téma második része a gyergyószárhegyi Barátság Művésztelep működését vizsgálta, amelyet önszerveződő közösségnek tekintek.
2. A dolgozat második nagy témaköre a sportéletet elemzi, egyrészt a szocialista keretek közti professzionalizmuson, másrészt az amatőr, önszerveződő sportközösségek mindennapjain keresztül.
3. A harmadik tĂ©makör a hĂ©tköznapi diskurzusokat elemzi az ugratási esemĂ©nyeken keresztĂĽl. Tartalmukban a vizsgált korszak ellentmondásaira, a nehĂ©z Ă©letkörĂĽlmĂ©nyekre Ă©s a társadalomban jelentkezĹ‘, nyĂltan ki nem mondhatĂł feszĂĽltsĂ©gekre reflektálnak.
4. Munkám negyedik tĂ©maköre az egyházi Ă©s az egyĂ©ni Ă©let sorsfordulĂłinak ĂĽnnepei, illetve az amerikai Ă©s a nyugat-eurĂłpai mĂ©diatermĂ©kek fogyasztásán alapulĂł szĂłrakozási alkalmak körĂ© Ă©pĂĽlt. Arra törekedtem, hogy láthatĂłak legyenek azok a közössĂ©gi esemĂ©nyek, amelyek kĂvĂĽl estek a kötelezĹ‘, országosan működtetett Ă©s ideolĂłgiai tartalommal megtöltött rendezvĂ©nyektĹ‘l.
A négy témakör látszólag egymástól távol esik, azonban mindegyikben az informalitás és a kvázi-nyilvánosság, a korszakra jellemző társadalmi kommunikációs jelenségeit vizsgáltam. Az esetek elemzési alapegysége a nyelvhasználat, a kommunikációs eszközhasználat, a megnyilvánulásiformák, és a szimbólumhasználat.
A dolgozat elemzĂ©seibĹ‘l kiderĂĽl Ă©s egyben amellett Ă©rvelek, hogy a már meglĂ©vĹ‘, az államszocialista társadalmi berendezkedĂ©sű országokrĂłl Ă©s azok informális gyakorlatairĂłl szĂłlĂł munkák megállapĂtásaihoz Ăşj eredmĂ©nyekkel, meglátásokkal bĂr a dolgozat. Tehát az informális gyakorlatok a második gazdaság működtetĂ©se Ă©s a fennállĂł hatalmi renddel szemben tanĂşsĂtott magatartások mellett további intenciĂłkat tĂĽkröznek: a kisebbsĂ©gi etnikai Ă©s vallási identitás, a kisközössĂ©gek közös sport- Ă©s művĂ©szeti esztĂ©tikai preferenciáinak a kvázi-nyilvánosságban valĂł működtetĂ©sĂ©re, illetve a nyugati Ă©s az amerikai modernizáciĂłs minták (használati cikkek Ă©s mĂ©diatermĂ©kek fogyasztása általi) adaptálására.